Kultura•15. 7. 2017•13 minut
Český film je válka
Jeho druhý film Křižáček patřil na nedávném festivalu v Karlových Varech k titulům, které nejvíce rozdělily publikum. Nakonec nečekaně získal hlavní cenu – jako první tuzemský film po patnácti letech. S Václavem Kadrnkou o přitažlivosti balad Jaroslava Vrchlického, odkládání strachu a o tom, proč mu bylo smutno z brexitu.
![Václav Kadrnka • Autor: Matěj Stránský](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/d5bad7/2017/07/47a-stransky-varianta01_aeo9g.jpg?width=3840)
Váš debut Osmdesát dopisů byl autobiografický. Vyprávěl i o absenci vašeho otce, který v půli osmdesátých let emigroval do Británie. Teď se vám téma otec–syn vrací v Křižáčkovi naplno v příběhu rytíře hledajícího svého syna. Je vztah otec–syn vaše zásadní téma?
Nevím, jestli klíčové, ale nějak se mě drží. Samozřejmě jsem vnímal absenci otce, která na nás s maminkou dopadla. Zároveň jsem ale věděl, že přestože jeho odchod přinesl nejistotu, otevřel nám i nové možnosti, zkušenosti. Nejistota vlastně umožňuje člověku růst. Křižáčka jsem si původně s Osmdesáti dopisy nespojoval, protože mají úplně jiné kulisy, ale najednou se to tam objevilo během psaní scénáře i natáčení a až úplně na konci jsem si uvědomil, jak jsou oba filmy příbuzné. I v některých konkrétních scénách nebo napojeních střihu.
Co vlastně dělá tatínek?
Je stavař.
V Británii se živil stavařinou?
Ne. Když v roce 1986 emigroval, vedla Británii Margaret Thatcher. Na jednu stranu to bylo konzervativní období, na druhou ale byla otevřená politickým uprchlíkům a přijímala lidi z celého světa, pokud byla nějakým způsobem porušována jejich lidská práva. Otec musel začít od začátku. Někde svařoval na stavbě a postupně se vypracoval na manažera.
Jak odchod do emigrace nesla matka a jak vy?
Na Anglii často vzpomínáme doma jako na období,…
Předplaťte si Respekt a nepřicházejte o cenné informace.
Online přístup ke všem článkům a archivu