Kultura•28. 11. 2021•12 minut
Tramvaj do stanice snění
Před devadesáti lety vznikla filmová továrna, kterou prošly celé československé dějiny
![Mít vizi a těžkou hlavu. (Miloš Havel a Václav M. Havel na natáčení filmu Rozina sebranec v roce 1944. Barrandov už pět let patřil nacistům.)](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/ehzrdq/2021/11/57a-foto-karel-ludwig-c-archiv-b-m-chochola_6kajv.jpg?width=3840)
Z centra Prahy to trvalo dvacet minut tramvají číslo 5 a pak po stezce chvíli pěšky. Nebo pozvolna speciálním autobusem serpentinami zaříznutými do vápencového kopce. Na konci jako by čekal jiný svět. Fantazie se tu prolínala s romantikou, jako se funkcionalismus setkával s novoromantickými prvky v elegantních, čistě strohých liniích bílých budov. Restaurace Terasy s bazénem navozovaly dojem luxusních přímořských letovisek. Precizní kvádr filmových studií s černým pásem oken symetricky rozdělený věží, zrozený v hlavě architekta Maxe Urbana, fungoval jako vykřičník modernity. Barrandovský komplex byl ve třicátých letech výjimečným místem, které odráželo podnikatelského ducha první republiky, a pozoruhodným záměrem bratrů Havlových ze zámožné rodiny pražských stavitelů. Barrandovské ateliéry, pro něž se vžil zkrácený název Barrandov, se postupně staly i synonymem československé kinematografie. Se všemi jejími vzlety a propady, hvězdnými i temnými momenty. Před devadesáti lety, 23. listopadu 1931, se zde poprvé koplo do země. Za čtrnáct měsíců se v ateliérech natáčela detektivka Vražda v Ostrovní ulici. Příběh devadesátileté filmové továrny a kulturní instituce v jednom je příběhem tisíců filmů, které v ní vznikly. Tisíců lidí, kteří je tvořili. A také několika mýtů. A k tomu navrch příběhem československého státu a společnosti napříč 20. stoletím.
Rychle na vrchol
Rozhodnutí o stavbě ateliérů na kopci za Prahou se mohlo klidně zrodit někde mezi střílením…
Předplaťte si Respekt a nepřicházejte o cenné informace.
Online přístup ke všem článkům a archivu