Z nového čísla•25. 1. 2014•3 minuty
Děti úplňku - když se výchova změní v boj o život
Bytosti s těžkým autismem a nezvladatelným chováním rozvracejí rodiny i veřejné instituce
![Dorotka, základní škola Zahrádka • Autor: Milan Jaroš](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/cfb208/2014/01/52563050_09.jpg?width=3840)
Není jich mnoho, ale přibývají. Rozbíjejí si hlavu o zeď nebo se tlučou pěstmi do tváře. Házejí věcmi kolem sebe, proskakují okny, vrhají se pod kola aut, koušou a křičí. Děti s těžkým autismem a nezvladatelným chováním rozvracejí rodiny i veřejné instituce. Neumíme jim pomoci a společnost na ně není ani trochu připravená. Vím, o čem mluvím. Má dcera je jedním z nich.
Ještě před pár lety by mě takový zvuk neprobudil. Nepříliš výrazné plácnutí za zdí vedlejšího pokoje. V nočním tichu není o moc hlasitější než vrčení lednice nebo tikání hodin, na moji nervovou soustavu ale už nějaký čas funguje jako rozbuška. Dech se zrychluje, krev mi tepe ve spáncích. Spánek je rázem pryč, oči zírají do tmy.
Beru za kliku dětského pokoje. Oči mé dcery jsou temné a jakoby ztracené. Vnímá sice okolí, ale podněty, které z něj přicházejí, na ni v tuhle chvíli nemají takřka žádný vliv. Něco mnohem silnějšího se děje uvnitř. Zvenčí to vypadá jako nesnesitelná směs bolesti, úzkosti a neklidu. Dorotka nemluví a ani ve svých šťastnějších chvilkách neumí vysvětlit, co prožívá. Teď běhá ode zdi ke zdi a tluče se do hlavy – zvuk, který během pár let stihl v mém vědomí vyrýt hlubokou stopu. Kouše sama sebe i každého, kdo by jí v tom chtěl zabránit. Zoufale křičí a pláče, co chvíli se zřítí na zem, temenem bije do podlahy. Je těžké její stav popsat. Působí asi tak, jako by jí někdo zubařskou vrtačkou obrušoval nervová zakončení.
![Adélka, základní škola Zahrádka • Autor: Milan Jaroš](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/78df95/2014/01/52562810_01.jpg?width=3840&height=2560&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Adélka, základní škola Zahrádka](https://respekt.mgwdata.net/78df95/2014/01/52562810_01.jpg)
![Adélka, základní škola Zahrádka • Autor: Milan Jaroš](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/03e17d/2014/01/52562840_02.jpg?width=3840&height=2560&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Adélka, základní škola Zahrádka](https://respekt.mgwdata.net/03e17d/2014/01/52562840_02.jpg)
![Adélka, základní škola Zahrádka • Autor: Milan Jaroš](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/028766/2014/01/52562870_03.jpg?width=3840&height=2560&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Adélka, základní škola Zahrádka](https://respekt.mgwdata.net/028766/2014/01/52562870_03.jpg)
![Adélka, základní škola Zahrádka • Autor: Milan Jaroš](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/335231/2014/01/52562900_04.jpg?width=3840&height=2560&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Adélka, základní škola Zahrádka](https://respekt.mgwdata.net/335231/2014/01/52562900_04.jpg)
Po letech života s dítětem, které náš psychiatr označuje za jeden z nejtěžších případů problémového autismu, vím docela dobře, co dokáže kombinace dlouhodobého nevyspání a vyčerpání. V nočním křiku si připomínám osvědčené metody, jak zvládnout narůstající záchvat. Dýchat hluboko do břicha, nenechat se strhnout vlastní agresí, kterou souboj se zuřícím dítětem po čase nevyhnutelně aktivuje. Neusínat, nepropadat zoufalství ani se příliš nechytat naděje, že to brzy skončí. Nevinit se za neodbytné myšlenky, jestli by nebylo lepší udusit ji polštářem.
Svítá a Dorotka po třech hodinách usíná vyčerpáním. Ležíme na prostěradle pocákaném krví, dětský obličej a tělo jsou plné podlitin. Vypadá jako zbitý andílek, jen občas sebou ze spánku prudce trhne – neklid uvnitř zůstává. Mám tak hodinu spánku. Než to začne nanovo.
„Vždycky když mi někdo řekne, že můj kluk musí být asi dobrý na matematiku, mám chuť začít křičet.“
![01 obalka velka • Autor: Respekt](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/6d59bb/2014/01/52602200_01_obalka_velka.jpg?width=3840&height=5120&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![01 obalka velka](https://respekt.mgwdata.net/6d59bb/2014/01/52602200_01_obalka_velka.jpg)
Nedá se říct, že by představa, jakou má průměrný člověk o autismu, byla vysloveně mylná. Je především neúplná. Významná část autistů jsou skutečně samotáři, pro něž je obtížné prožívat emoce, mají nutkání k nejrůznějším rituálům nebo stereotypnímu chování a občas i geniální vlohy pro technické obory. Tuhle podobu autismu proslavil koncem osmdesátých let americký film Rain Man.
Podoby a projevy nemoci, které se správně říká porucha autistického spektra, jsou ale ve skutečnosti mnohem rozmanitější. A její druhý pól obývají podstatně složitější bytosti než nepraktičtí géniové se zálibou v luštění hlavolamů.
Osmistránkové téma Petra Třešňáka najdete v novém vydání Respektu 5/2014, které je na stáncích od pondělí. Již v neděli po poledni je toto číslo dostupné pro čtečky Amazon Kindle nebo iPad/iPhone.
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].