Komentář•29. 1. 2014•4 minuty
Jedna z nejhorších vlád, které tu byly
Končí kabinet Jiřího Rusnoka a jeho odkaz je dost tristní
![](https://i.respekt.cz/data.eu.cntmbr.com/respekt-prod/respekt-prod/4fadb271-773a-4b65-b042-eaa0e38becc3.png?width=3840)
Podivný vznik vlády, její provázanost na prezidenta Miloše Zemana, která je na hraně ústavy a rozhodnutí kabinetu nebo jednotlivých ministrů, která se dají vysvětlit jen touhou urvat kus moci a jejích finančních bonusů – to všechno řadí odcházející vládu k nejhorším, které jsme tu od pádu železné opony měli. Ty špatné vlády – aspoň z pohledu autora tohoto blogu – spojuje jedna věc. Odtrženost od role sněmovny. Pokud vláda vládne bez dostatečného, byť často zmateného a úmorně nudného dohledu sněmovny, dopadá to špatně. Většinou.
Tato země měla tři vlády, v nichž jednoznačně převládaly minusy nad kladným znaménkem. Vládu Miloše Zemana, vládu Jana Fischera a kabinet Jiřího Rusnoka. Vládu Miloše Zemana nekontroloval parlament, protože vznikla na bázi opoziční smlouvy - a bez dohody s nejsilnější opoziční stranou ODS by nic neprosadila. Ta doba přinesla na dlouho jeden zásadní odkaz. Politická moc se tehdy definitivně propojila s mocí ekonomickou a vlivem byznysmenů (některým z nich se dnes říká kmotři).
Nejvíc se to dá dokumentovat na tvrdé okupaci bohatých státních podniků dvěma stranami opoziční smlouvy. Do statutárních orgánů společností jako ČEZ, České dráhy, Lesy ČR a do mnoha dalších byli dosazováni zásadně vyslanci těchto stran. Přineslo to klientelismus, nebývalou korupci a také – podle mnoha indicií – finanční toky z těchto státních firem do pokladen ODS i sociální demokracie. Dodnes se s tímto šíleně nastaveným systémem vyrovnáváme. Sněmovna tehdy mlčela.
Vláda Jana Fischera prosadila zájmy zdejší těžkotonážní energetiky – její fungování na principu, že nejsilnější a nejbohatší berou vše. Po odchodu strany zelených, která v Topolánkově vládě dokázala prosazovat moderní a pro zákazníka vstřícné energetické projekty nebo aspoň bránit uhelným energetickým excesům, přišla Fischerova vláda, která navrhla energetické koncepce vyhovující skoromonopolům a jejich vlastníkům a manažerům – takovým, jaké v tu dobu představoval šéf ČEZ Martin Roman.
Tedy postavě manažera státem ovládané společnosti, který to s politiky hraje tak dovedně, že se mohou přetrhnout, aby mu vyhověli. Straníci ve sněmovně zahledění do přípravy předvolebního boje nechali Fischerovu vládu prosadit to, co by za normálního fungování sněmovny prošlo stěží.
Vláda Jiřího Rusnoka do dějin nepošle žádné velké rozhodnutí. Ale tisíce těch malých sem zaneslo velký zmatek. Tak třeba vláda či její ministři zadali za těch sedm měsíců, kdy byli u moci, dvakrát víc veřejných zakázek bez výběrového řízení než proklínaný kabinet Petra Nečase rok předtím.
Nájezd na statutární orgány státních podniků byl neskutečný: třeba ministr dopravy Zdeněk Žák ovládl dálnice, železnice i řeky svými lidmi a nový ministr nebude dělat půl roku nic jiného, než tyto lidi zase měnit. Nebývalé zmatky přinesl na ministerstvo vnitra – hlavně do policie – Martin Pecina.
Věta ministra obrany Vlastimila Picka „Narovnali jsme vztahy s Omnipolem“ zní pro zasvěcence, který se vyzná v historii obchodů tohoto rezortu, velmi zlověstně. Ministryně spravedlnosti zastavila potřebnou systémovou změnu na státním zastupitelství a ministr průmyslu prohlubuje moc energetických kolosů. A tato vláda byla úplně mimo dosah poslanců - sněmovna dokonce tři měsíce nefungovala.
Post poslance je v Česku jedním z nejvíce opovrhovaných povolání. Hlavním příznivým poselstvím doby vlády Jiřího Rusnoka je tedy zjištění, že poslanci sice mohou působit na veřejnost hloupě, líně a bezpáteřně, ale bez toho, že by aspoň trochu prožívali a vykonávali vládní a opoziční role, fungují vlády, potažmo demokracie docela bídně. Potom nám zmateně vládne hrstka lidí, jejichž hlavní koncepcí je získat podíl na moci a zajistit si ho pomocí manipulací a fíglů i do budoucna.
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].