Glosa•29. 10. 2009•3 minuty
Den G
O tom, že se Václav Klaus chystá Karla Gotta poctít Medailí za zásluhy se mluvilo už několik let, pozoruhodné je vlastně jen letošní načasování v předvečer dvacátého výročí listopadové revoluce.
![tresnak • Autor: Respekt](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/36d15b/2015/02/58356140_tresnak.jpg?width=3840)
![Karel Gott Kresba: Pavel Reisenauer • Autor: Ilustrace Pavel Reisenauer, Ilustrace - Pavel Reisenauer](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/9a4af7/2009/10/22754380_karel_gott.jpg?width=3840&height=4585&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Karel Gott Kresba: Pavel Reisenauer](https://respekt.mgwdata.net/9a4af7/2009/10/22754380_karel_gott.jpg)
Samozřejmě, ve srovnání s bojkotem Lisabonské smlouvy a příchylností k Rusku je tenhle prezidentův naschvál v podstatě bezvýznamným příspěvkem k jeho dlouho zastávané tezi, že komunismus v Československu svrhla mlčící šedá zóna. Gottův výlučný statut v české společnosti a jeho schopnost přežít za každého politického počasí ovšem z dekorování pěvce dělají jisté gesto, které zaslouží pozornost.
Medaile za zásluhy se uděluje od roku 1995 a letmý pohled do seznamu laureátů ukazuje zajímavou věc. Populární hudbě se prezidentský výběr - ať Havlův nebo Klausův – až úzkostlivě vyhýbal. Vyznamenání dostala Marta Kubišová (evidentně ovšem spíš za statečnost), Jiří Stivín (Klausova záliba v jazzu), letos kromě Gotta ještě Eva Pilarová, ale to je vše. Může to vypadat jako vyhýbání se oboru, jehož „záslužnost“ je tak nějak nejistá z podstaty, obzvlášť v českých podmínkách. Jenže pravidelné oceňování sportovců nebo herců ukazuje, že s tímhle si prezidenti zas tolik hlavu nelámou. Druhá možnost: právě populární zpěváci a zpěvačky byli v očích kritičtější části společnosti nejvíce spojeni s fenoménem posluhování totalitnímu režimu a tahle vypočítavá loajálnost jejich možné zásluhy komplikovala.
Klaus ovšem dokázal, že postoje k minulému režimu pro něj nejsou kritériem, už před několika lety, kdy dekoroval režiséra Otakara Vávru. Gott je logickým pokračováním. Ne, že by šlo o muže bez zásluh. Svou práci popového pěvce vykonával vždy svědomitě a veřejnost po revoluci dokázala, že ho skutečně miluje a ctí. Coby hlavní a nejdůležitější představitel popové generace, které dal komunistický režim za úkol bavit a uspávat stále apatičtější českou společnost, se rovněž osvědčil. Když prezident ocenění zdůvodňuje tím, že Gott propagoval tuhle zemi v zahraničí, sluší se dodat, že svého času byl také jedním z mála, koho do zahraničí pustila.
Ne, nejzlatější z českých slavíků by prostě státní vyznamenání neměl dostávat. Především proto, že příliš dlouho jednal ve vlastním zájmu proti nejdůležitějšímu zájmu téhle země - totiž svobodě. Tančil, jak Husák pískal, a zbytek společnosti měl tančit podle něj. Medaili navíc dostává v situaci, kdy by se v hudební branži pořád našlo mnoho vhodnějších kandidátů, třeba Milan Hlavsa nebo Vladimír Mišík.
Jenže prezident Klaus je posedlý budování vlastních verzí minulosti, přítomnosti i budoucnosti, verzí postavených z bludů a snahy o vlastní důležitost. Do pohádky o vítězství šedé zóny nad komunismem mu zkrátka chyběl slavík. Teď ho má a my s ním.
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].