![Snědená ryba. (2010)](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/bwmt9m/2019/12/mg-8821_klpsq.jpg?width=3840)
Naši tradiční vánoční literární přílohu tentokrát věnujeme naději. Nové, dosud nepublikované texty českých spisovatelů a spisovatelek ji přibližují v různých podobách, ale na jednom se shodují: pokud má člověk věřit ve změnu k lepšímu, musí nejdřív začít sám u sebe. Ať už jde o naději, že uplatní svůj talent (Čechová, Harris, Borkovec), získá lepší práci (Špaček), vysvobodí se z rodinného (Palán) či vnitřního (Hanuš) vězení, že konečně potká toho pravého (Koucká), že dokáže odpustit blízkému (Klevisová) i vzdálenému (Julínková), že i s celou touhle společností konečně dospěje (Miková) nebo že si zachrání alespoň holý život (Padevět). Snad i tento mix známých a méně známých autorů a autorek dokazuje, že naděje umírá poslední - a to nejen v české literatuře.
Klidné a nadějné čtení vám přeje
Jan H. Vitvar
![Masarykovo nádraží. (2010)](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/oor1t0/2019/12/mg-8808_qxflw.jpg?width=3840&height=3383&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Masarykovo nádraží. (2010)](https://respekt.mgwdata.net/oor1t0/2019/12/mg-8808_qxflw.jpg)
Své obrazy k reprodukování v literární příloze nám laskavě poskytl malíř Antonín Střížek. Rodák z Rumburku prožil dětství v Ostravě-Porubě. V Praze, kde nyní žije, vystudoval v letech 1983–1988 AVU, na které pak v letech 1997–2002 působil jako vedoucí Malířského ateliéru III. Střížek patří do narativního proudu české malby: v každém jeho díle je obsažen příběh, který autor vypráví z pozice náhodného svědka. Sugestivní odstup od děje – jejž si musí divák sám dovyprávět – je umocněn tím, že Střížek často maluje podle fotografií; svých vlastních i nalezených. Jeho malířský projev je obvykle řazen k postmoderně, z níž vzešel spolu se svými spolužáky Jiřím Davidem či Stanislavem Divišem. Sám do ní přispěl svými reinterpretacemi díla německého romantika Caspara Davida Friedricha. Před listopadem 1989 se účastnil šesti studentských Konfrontací, které se staly první neoficiální prezentací jeho nastupující generace. Až na pět let své pedagogické práce funguje po revoluci na volné noze, malířskou tvorbu jako náruživý cestovatel pravidelně střídá s fotografickou – o značnou část z ní bohužel přišel během povodní, které v roce 2002 zničily jeho karlínský ateliér. S jeho tvorbou se budete moci na vlastní oči seznámit v únoru na výstavě v holešovické Galerii Petr Novotný, na jaře pak v litomyšlské Galerii Miroslava Kubíka.
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].