![HARUKI MURAKAMI: Bezbarvý Cukuru Tazaki a jeho léta putování • Autor: Odeon](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/36d937/2015/04/59332000_63_RECENZE_Murakami_Odeon.jpg?width=3840)
![HARUKI MURAKAMI: Bezbarvý Cukuru Tazaki a jeho léta putování • Autor: Odeon](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/36d937/2015/04/59332000_63_RECENZE_Murakami_Odeon.jpg?width=3840&height=5963&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![HARUKI MURAKAMI: Bezbarvý Cukuru Tazaki a jeho léta putování](https://respekt.mgwdata.net/36d937/2015/04/59332000_63_RECENZE_Murakami_Odeon.jpg)
Mluvící kočky? Nula. Paralelní světy? Žádné. Záhadné ženy? Ani jedna. Jazz? Homeopatické množství. Haló, jsme tu správně v Murakamiho románu? Ano, ale v té realistické podmnožině. Takže s hrdinou středního věku, osamělým, melancholickým, nevýrazným, jako byl Toru Watanabe z Norského dřeva? Ano, přesně tak.
Cukuru Tazaki, šestatřicetiletý inženýr, který staví železniční stanice, se ani po šestnácti letech nedokáže přenést přes to, jak byl nevysvětlitelně vyloučen z velmi úzce propojené středoškolské skupinky přátel. Bylo to proto, že jako jediný nezůstal v Nagoji, ale odešel studovat do Tokia? Nebo snad proto, že na rozdíl od všech čtyř přátel neobsahuje jeho jméno žádnou barvu? Že není tak chytrý jako Aka (červená), empatický jako Ao (modrá), krásný jako Širo nebo sarkasticky vtipný jako Kuro (černá)? Že je zkrátka bezbarvý, pouhá prázdná nádoba? Až po letech ho jeho nová přítelkyně Sara postaví před drsnou volbu: buďto zjistí pravdu o své minulosti, nebo jejich vztah skončí.
Další zákruty děje by bylo nefér prozrazovat, ale můžeme konstatovat, že Murakami se pohybuje na podobném půdorysu jako u Norského dřeva: jeho protagonista je místy opravdu nudný a trochu ukňouraný, jazyk románu je prostinký a neklade čtenáři překážky. Navíc Murakami nechá některé záhady z textu neobjasněné a porušuje základní spisovatelskou poučku „neříkej, ale ukaž“. Nemělo by to fungovat, ale přitom to funguje skvěle: asi jako když mistr kaligrafie nakreslí znak několika tahy. Lisztova melodie Le mal du pays, ten „bezdůvodný smutek, který v lidské duši vyvolává venkovská krajina“, ve vás zůstane ještě pěkných pár dnů po přečtení.
„Takový talent je jako nádoba,“ říká v jednu chvíli Aka Cukuruovi. „Ať se snažíš a dřeš sebevíc, objem nádoby nijak nezměníš. A dovnitř nikdy nenaleješ víc vody, než se tam vejde.“ Murakamiho nádoba je od začátku hodně velká a ani po třiceti letech se z ní žádná voda nevypařila.
Autor je překladatel.
Haruki Murakami: Bezbarvý Cukuru Tazaki a jeho léta putování
Přeložil Tomáš Jurkovič, Odeon, 280 stran
Pokud jste v článku našli chybu, napište nám prosím na [email protected].