Eseje•28. 11. 2010•6 minut
Bůh i monstrum
Lev Tolstoj jako kdyby se narodil jen proto, aby vyvrátil kánony literatury
![Astronaut](https://i.respekt.cz/www.respekt.cz/images/astronaut.png?width=640&height=1500&fit=crop)
![](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/9b2f76/2010/11/28817920_70_R48_2010_n.jpg?width=3840&height=5207&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![](https://respekt.mgwdata.net/9b2f76/2010/11/28817920_70_R48_2010_n.jpg)
Dvacátého listopadu 1910, před sto lety, zemřel Lev Tolstoj. Jeho světová sláva se od té doby stala synonymem velikosti ruské literatury. Naproti tomu v samotném Rusku dodnes Tolstoj – přesněji jeho světonázor, jenž hlásá volný výklad evangelia a neodporování zlu násilím – vyvolává zuřivé spory. V roce 1901 ruská pravoslavná církev spisovatele vyobcovala a ani teď, při výročí jeho smrti, nezměnila své rozhodnutí – vzdor prosbám ruské veřejnosti.
Samotného Tolstého to určitě netrápilo. Síla jeho talentu mu dala jedinečnou možnost jít si svou cestou a oslavovat život ve všech jeho projevech. Při čtení Tolstého pociťuji filozofický požitek, jeho slovo rodí vůně, zvuky, vibrace pocitů a nálad. Je širší než jakákoli filozofická doktrína a důležitější než sám autor, jehož nemilosrdně využívá. Možná že byste v celé světové literatuře nenašli takový případ: „bezideový“ spisovatel vypustí na svobodu své slovo, které se s chutí chopí své síly a místy nás děsí svou otevřeností.
Tolstého slovo se vytrhlo z autorovy moci, zaplavilo všechny smysly bytí a samo sobě zůstává hádankou. Marcel Proust považoval Tolstého za všemohoucího Boha jeho děl, který má jejich činy a myšlenky pod kontrolou. Ale když do Tolstého nahlédnete, uvidíte, že je velkorysý Bůh – veliký i tím, že dává svým hrdinům svobodu a oni se nám vrývají do paměti, až jsou v konečném důsledku živější než živí lidé.
První bál…
Předplaťte si Respekt a nepřicházejte o cenné informace.
Online přístup ke všem článkům a archivu