Komentář•25. 1. 2004•6 minut
Sněhurka a emoce
Časy, kdy se umění hodnotilo kupříkladu dle estetických kritérií, jsou nenávratně ty tam a ani pamětníci se neodváží vážně je připomínat. Dnes se umění hodnotí dle audience anebo podle toho, zda dílo vyvolává či nevyvolává emoce. Emoce ovšem musí býti korektní a tím se rozumí především jednoznačně převoditelná na snadno zapamatovatelné a jednoduché nebo nicneříkající tvrzení dodané autorem či kritikem, například „svět je kulatý“ či „smrt je kočka“, případně „buď sám sebou“ atd. Auditorium výtvarného díla se pak rozdělí na dva tábory – a dohadují se do té doby, než přijde emoce jiná. Je přípustná též emoce fyziologicky verifikovatelná: škubnutí ruky, lépe je-li v ní kladivo, hysterický záchvat, usedavý pláč nebo nepříčetný smích, zkrat elektrického vedení. Ovšem v konkurenci s uměním televizním (kolik má kupříkladu dílů seriál Nemocnice!) či uměním vokálním a rozdávačně radostným (kolikrát denně jsme nuceni bez obrany vyslechnout slavici Vondráčkovou) má výtvarný (lépe vizuální) umělec pramalou šanci zaujmout – pokud jeho dílo nezaujme na výstavě při vernisáži během dvou vteřin, je pro umění navždy a nenávratně ztraceno (nepoužije-li jej umělec plnohodnotně v reklamě), neboť již jsou zde jiné vernisáže, jiní umělci a jiná překvapení a jiné emoce. Zbývá ještě umělecký předmět umístit na nejvyšší bod obydleného města a nasvítit anebo doufat ve skandál. Jenže dobrý skandál musí být všestranně výhodný, a je tedy sám svým způsobem uměním.
![Astronaut](https://i.respekt.cz/www.respekt.cz/images/astronaut.png?width=640&height=1500&fit=crop)
![Fotografie: Něco ti řeknu: současné umění nemůže být neetické, protože etika je nahrazena etiketou a tato etiketa je pak předmětem umění. Chápeš? Foto: ČTK • Autor: Respekt](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/a6869b/2009/03/20636720_vobrazek_194.jpeg?width=3840&height=5818&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Fotografie: Něco ti řeknu: současné umění nemůže být neetické, protože etika je nahrazena etiketou a tato etiketa je pak předmětem umění. Chápeš? Foto: ČTK](https://respekt.mgwdata.net/a6869b/2009/03/20636720_vobrazek_194.jpeg)
Časy, kdy se umění hodnotilo kupříkladu dle estetických kritérií, jsou nenávratně ty tam a ani pamětníci se neodváží vážně je připomínat. Dnes se umění hodnotí dle audience anebo podle toho, zda dílo vyvolává či nevyvolává emoce. Emoce ovšem musí býti korektní a tím se rozumí především jednoznačně převoditelná na snadno zapamatovatelné a jednoduché nebo nicneříkající tvrzení dodané autorem či kritikem, například „svět je kulatý“ či „smrt je kočka“, případně „buď sám sebou“ atd. Auditorium výtvarného díla se pak rozdělí na dva tábory – a dohadují se do té doby, než přijde emoce jiná. Je přípustná též emoce fyziologicky verifikovatelná: škubnutí ruky, lépe je-li v ní kladivo, hysterický záchvat, usedavý pláč nebo nepříčetný smích, zkrat elektrického vedení.
Ovšem v konkurenci s uměním televizním (kolik má kupříkladu dílů seriál Nemocnice!) či uměním vokálním a rozdávačně radostným (kolikrát denně jsme nuceni bez obrany vyslechnout slavici Vondráčkovou) má výtvarný (lépe vizuální) umělec pramalou šanci zaujmout – pokud jeho dílo nezaujme na výstavě při vernisáži během dvou vteřin, je pro umění navždy a nenávratně ztraceno (nepoužije-li jej umělec plnohodnotně v reklamě), neboť již jsou zde jiné vernisáže, jiní umělci a jiná překvapení a jiné emoce. Zbývá ještě umělecký předmět umístit na nejvyšší bod obydleného města a nasvítit anebo doufat ve skandál.…
Předplaťte si Respekt a nepřicházejte o cenné informace.
Online přístup ke všem článkům a archivu