Téma•6. 4. 2003•26 minut
Römerův proces
Za poslední týdny jsme si tu minulost připomenuli dvakrát: jednou díky seznamům StB a jednou v kině na Pupendu. Přestože nás od časů normalizace dělí jen dvacet, třicet let, jako by to už bylo z Marsu. Co vlastně ti udavači tenkrát udávali a čeho se vlastně ti udávaní tolik báli, musí nutně napadnout člověka, který tu éru nezažil osobně a objevuje ji jen z plátna biografu. Příběh Josefa Römera je odpovědí. Prozrazuje totiž, že monstrprocesy se špiony a zrádci nebyly jen specialitou temné stalinské éry. Ten Römerův, který nic netušícího mládence proměnil v oběť pro výstrahu ostatním, proběhl teprve nedávno. Právě v těchto dnech od něj uplynulo pětadvacet let. Josefu Römerovi bylo právě devatenáct let, když se rozhodl odejít z rodného Zlína. Psal se rok 1975 a v Praze se nabízela jediná možnost, jak se vyhnout obávané dvouleté vojně. Čerstvě vyučený chovatel koní nastoupil jako řidič k podniku, který stavěl jedno z pražských sídlišť. Kdo se upsal na podobnou práci, měl naději na výrazně kratší, jen pětiměsíční službu v armádě.
![Astronaut](https://i.respekt.cz/www.respekt.cz/images/astronaut.png?width=640&height=1500&fit=crop)
![Fotografie: Josef Romer: I kdybych vyprávěl sebevíc, mladí nepochopí a staří jen pokývají hlavou. Foto Ludvík Hradilek • Autor: Respekt](https://i.respekt.cz/respekt.mgwdata.net/4d6dac/2009/03/20613760_vobrazek_496.jpeg?width=3840&height=2565&fit=crop&gravity=0.5x0.5)
![Fotografie: Josef Romer: I kdybych vyprávěl sebevíc, mladí nepochopí a staří jen pokývají hlavou. Foto Ludvík Hradilek](https://respekt.mgwdata.net/4d6dac/2009/03/20613760_vobrazek_496.jpeg)
Za poslední týdny jsme si tu minulost připomenuli dvakrát: jednou díky seznamům StB a jednou v kině na Pupendu. Přestože nás od časů normalizace dělí jen dvacet, třicet let, jako by to už bylo z Marsu. Co vlastně ti udavači tenkrát udávali a čeho se vlastně ti udávaní tolik báli, musí nutně napadnout člověka, který tu éru nezažil osobně a objevuje ji jen z plátna biografu. Příběh Josefa Römera je odpovědí. Prozrazuje totiž, že monstrprocesy se špiony a zrádci nebyly jen specialitou temné stalinské éry. Ten Römerův, který nic netušícího mládence proměnil v oběť pro výstrahu ostatním, proběhl teprve nedávno. Právě v těchto dnech od něj uplynulo pětadvacet let.
Pojďte s námi – na chvilku
Josefu Römerovi bylo právě devatenáct let, když se rozhodl odejít z rodného Zlína. Psal se rok 1975 a v Praze se nabízela jediná možnost, jak se vyhnout obávané dvouleté vojně. Čerstvě vyučený chovatel koní nastoupil jako řidič k podniku, který stavěl jedno z pražských sídlišť. Kdo se upsal na podobnou práci, měl naději na výrazně kratší, jen pětiměsíční službu v armádě.
Römerův příchod do Prahy se podobal tisícům jiných. Nevábná ubytovna na periferii, proplouvání mezi nudnou prací, hospodou a kamarádkami na několik nocí. Nosil vlasy na ramena a džíny – už to tenkrát stačilo, aby byl člověk počítán do řad problémové, rebelantské mládeže. V rodném Zlíně hrál Josef na bubny v…
Předplaťte si Respekt a nepřicházejte o cenné informace.
Online přístup ke všem článkům a archivu